PESTILENCE - Levels Of Perception
Přijali jste v roce 2008 s nadšením „Let There Be Blood“, znovu
nahraný legendární debut EXODUS? Nemohli jste se odtrhnout od poslechu
„No Place For Disgrace 2014“, což je taktéž od nuly stvořená nová verze
zásadního druhého počinu FLOTSAM AND JETSAM? Že ne? Pak není nutné číst
dál, neboť tato recenze pojednává o obdobně vzniklém díle, totiž o
nových nahrávkách několika notoricky známých, ale i méně známých skladeb
nizozemské death metalové legendy PESTILENCE, čerstvě vydaných pod
názvem „Levels of Perception“. Sám kapelník Patrick Mameli mluví o
jakémsi „best of“ albu, byť se o takový výběr ve vlastním slova smyslu
vlastně nejedná. Sestava skladeb byla totiž pojata dost subjektivně,
fanouškovská základna by zcela jistě volila jinak. O to zajímavější bude
si jednotlivé položky alba rozebrat.
Začnu od konce – z celkem
dvanácti skladeb jsou rovné čtyři ke slyšení i na zatím posledním
„řadovém“ albu kapely „Exitivm“ z roku 2021. Když k tomu doplním, že jak
„Exitivm“ tak „Levels of Perception“ nahrála stejná sestava, možná
začnete mírně kroutit hlavou nad smyslem celé recenzované nahrávky.
Další kroucení hlavou se pak jistě dostaví po informaci, že bylo šáhnuto
na čtyři nedotknutelné klasiky – dvě z druhého alba „Consuming
Impulse“, dvě z třetího alba „Testimony of the Ancients“ – to si opravdu
někdo troufnul vyšlápnout na dodnes nadčasovou práci producentů
zmíněných opusů, Harrise Johnse a Scotta Burnse? Hlavu jak datel Woody
si pak možná definitivně ukroutíte po sdělení, že žádná ze zbylých
skladeb nepochází ani ze zásadního debutu „Malleus Maleficarum“ ani
progresivní čtyřky „Spheres“, zbylá místa „toho nejlepšího“ totiž
zaplnilo vždy po jedné skladbě ze zbylých ponávratových alb, tedy
„Resurrection Macabre“, „Doctrine“, „Obsideo“ a „Hadeon“. Korunu všemu
pak nasadilo sdělení, že se na poslední chvíli předělával obal (resp.
zřejmě se dělal úplně nový), jehož konečná podoba působí poněkud
odfláknutě. Posuďte sami, vy byste si takový hudební nosič po všech výše
sdělených skutečnostech koupili? No, nebudu Vás napínat, já jsem si
album pořídil, a to dokonce ve vinylové podobě.:-)
![](http://www.crazydiamond.cz/gallery/pestilence-levels-of-perception-156160.jpg)
Nedivím se, že
se postupně začaly objevovat negativní recenze, výše zmíněná
dramaturgie může leckoho rozladit, ale hodnotit nový počin PESTILENCE
čistou nulou? To jako vážně? O to víc mě zajímalo, jak hudební obsah
alba zapůsobí na mě. Zásadní varování: Album si nepouštějte
bezprostředně po poslechu nějaké moderní, natlakované a vymazlené
produkce! První tóny vás totiž rozhodně nepřimáčknou ke zdi očekávanou
intenzitou, tak jak si posluchač navykl zejména na posledních dvou
albech. Slyšet je pravý opak – nic není nepřiměřeně přebasováno, kytary
zní zdánlivě nevýrazně. První, co zaujme, jsou živě a přirozeně znějící
bicí bez nějakých zásadních úprav. A skutečně, jejich „živost“ potvrzuje
sám Mameli v textové příloze, v níž uvádí, že byla použita nahrávka
bicích z live streamu z roku 2021: „Nahrané stopy bicích se nám zdály
tak parádní, že jsme je prostě museli použít a přizpůsobit jim ladění
kytar a baskytary.“ Bubeník Michiel van der Plicht se opravdu vyřádil,
všechny jeho údery jsou krásně čitelné a nesplývají v jednu zvukovou
masu, pocit, že za bicí soupravou sedí živý člověk, je opravdu
hřejivý.:-)
Další nástrojem, který taktéž v pozitivním slova smyslu zaujme, je baskytara – stejně jako bubny dostává svůj prostor, i zde je nádherně slyšet každé hrábnutí do strun, a že je tedy co poslouchat. A kytary? Nad jejich vyzněním se možná zamyslíte teprve v okamžiku, kdy se dostatečně nabažíte výše popsané rytmiky. Ne, nejsou natlakované, ne nejsou zvýrazněné za pomoci naklonovaných, znásobených stop. I ony znějí naprosto přirozeně. Člověk navyklý na moderní produkce by možná řekl slabě, tence. Zdání však klame, kytary prostě jen nedominují, tentokrát jsou „pouze“ rovnocennou součástí celku, stejně jako kapelníkovy vokály, které taktéž nijak nevyčnívají. Nicméně postačí přidat na hlasitosti a ta pravá intenzita se dostaví. A já třikrát volám sláva! Po delší době nahrávka, která s navyšující hlasitostí nevadne, ale naopak nabývá na síle. Takhle nějak by mohl znít ideálně nazvučený koncert. Do konceptu tudíž docela zapadá obal, z něhož se dá snadno nabýt dojmu, že se jedná o živou, nikoliv studiovou nahrávku. Co že to říkal bubeník Steve Asheim o aktuální nahrávce své domovské kapely DEICIDE? „Chtěli jsme, aby novinka nezněla příliš stlačeně. Písně dostaly prostor, aby vše vyznělo, tak jak má. Proto jsme také ubrali na rychlosti.“ Jenže, co se Floriďanům dle mého názoru úplně nepovedlo, to se naopak zcela zdařilo Nizozemcům, aniž by nějak museli ubírat na rychlosti(!), dodávám.
Formu jsme tedy zevrubně probrali, pojďme k obsahu, tedy skladbám samotným: Největším
překvapením pro mě byly shora zmíněné čtyři skladby z alba „Exitivm“,
Nejenom že nejsou špatné, ony jsou vynikající! A já se začal drbat za
uchem, jak je možné, že jsem tuto kvalitu nerozeznal dříve? Položenou
otázku následně jednoznačně zodpověděl „revizní“ poslech alba „Exitivm“ –
vše tkví v totálně odlišné produkci, v níž je vše natlakované, záměrně
odosobněné. Z rytmiky lze jednotlivě rozeznat pouze výrazné kopáky,
jinak bicí a basa slouží jen jako masivní podpora pro ještě masivnější
monolit kytar. Ne, neříkám, že je to tak špatně, jen já osobně nejsem na
takový zvuk dostatečně nastaven, moje ucho, na rozdíl od jiných, tu
kvalitu jen nebylo schopné rozklíčovat. Teprve na „Levels of Perception“
se skladby naplno rozzářily. Nicméně nezoufám; jestliže v přístupu k
produkci nemá jasno sám maestro Mameli, co jsem já, obyčejný
smrtelník?:-) Však posuďte sami, co dotyčný říká v děkovačce “Exitivm“:
„Děkuji Jory Hogeveenovi za skvělý mix a mastering“. A co říká v příloze
„Levels of Perception“? „Po nahrání „Exitivm“ jsem si začal uvědomovat,
že když můžeš nahrávat, mixovat a masterovat sám (myšleno za pomoci
kapelního bubeníka Michiela van der Plichta), můžeš mít svůj produkt
mnohem více pod kontrolou, přičemž si zachováš upřímnost a vášeň k
vlastním skladbám, což jde snadněji, než když si najmeš nahrávacího
technika, který tvou hudbu vůbec necítí“. Tak k takovému „poznání“ došel
Patrick Mameli po téměř čtyřiceti letech v hudebním byznysu. Ale to je
prostě on, příště může být zase všechno jinak – ostatně, nové
„regulérní“ album, zdá se, mají už PESTILENCE připravené. Tak se nechme
překvapit.
![](http://www.crazydiamond.cz/gallery/a3046372787_10.jpg)
Co jsem výše napsal o skladbách z „Exitivm“, v
zásadě platí i o dalších čtyřech kouscích z ponávratových alb. Jejich
nová interpretace ale asi nebude nikoho nijak zásadně dráždit, protože
se logicky nejedná o notoricky známé písně. „Dráždidly“ budou spíše
zbývající čtyři skladby v prvního, vrcholného období kapely. Ne,
nečekejte obdobnou chytlavost jako na originálech. Nalaďte se na
jinakost, což platí především pro „Dehydrated“ a „Out of the Body“ z
alba „Consuming Impulse“. Nejvíc samozřejmě chybí původní zvířecí vokál
Martina van Drunena, na druhou stranu přibyly basové linky od
„opravdického“ baskytaristy Joosta van der Graafa (původní linky totiž
nahrál sám Patrick Mameli). Blíže originálu (se zachováním hitového
potenciálu) jsou pak „Land of Tears“ a „Twisted Truth“ z alba
„Testimony of The Ancients“, čemuž pomáhá i připojení „meziher“ či
„předeher“ v původním znění (tehdy se formálně jednalo o samostatné
skladby).
Takže, jaký je závěr? PESTILENCE připravili dílo, které není třeba hned z kraje odsuzovat a které si zaslouží šanci. Písně z nové éry kapely získaly na přístupnosti a mohou se tak třeba stát klíčem k odemknutí některých zdánlivě neodemknutelných předchozích alb kapely. Zároveň neruší interpretace klasik, které se pro mnohé mohou stát záchytnými body pro orientaci v “Levels of Perception“. V mých očích však album není jen výukovou pomůckou, ale obstojí samo o sobě, o čemž svědčí i to, že se jedná o mnou nejposlouchanější počin PESTILENCE od „Obsidea“ z roku 2013. Předsudečnou nenávist stranou!:-) PESTILENCE laťku kvality prostě podlézt neumějí.
14.06.2024 | Diskuse (17) | Honza H. |
![]() |
Macháně | 16.06.2024 12:26 |
hodně jsem se snažil, ale z mého pohledu je celá novodobá tvorba (po Spheres) špatná … desky si nevybavují, nevracím se k nim a vše to u mne nevyvolávalo žádný zájem ani emoce … až do této nahrávky … u ní se mi emoce rozjely dost nasraně… a myslím, že výše zmíněné a zcela zbytečná novodobá tvorba dostala korunu zbytečnosti s bonusem neposlouchatelnosti… 30% hodnocení … tohle nemělo nikdy vzniknout |
Pekárek | 15.06.2024 21:36 |
To byl recenzent autothrall, nebo tento: |
Pekárek | 15.06.2024 21:34 |
No to byl a pořád zní dobře. |
Demonick | 15.06.2024 21:09 |
"tehdejších top standardů" ...debut Pestilence bol vtedy top štandart? :-D |
Uwaga | 15.06.2024 14:14 |
Vzdyt se to neda poslouchat. Takovej zvuk jak z prdele jsem si myslel ze v roce 2024 ani nejde vyprodukovat. O samotnem smyslu tehle nahravky se nemusime ani bavit, zbytecnost jak mrtvemu kabat. |
Pekárek | 15.06.2024 13:48 |
*? |
Pekárek | 15.06.2024 13:47 |
Ano, to sis ještě nevšiml.:-) |
Uwaga | 15.06.2024 13:17 |
Pekarekovi staci k stesti zjavne malo kdyz tuhle sracku povazujes za pohodu:-))) |
Pekárek | 15.06.2024 12:55 |
https://www.metal-archives.com/artists/Kalle_Trapp/48317 |
Pekárek | 15.06.2024 12:44 |
A nepleteš si historický sound dle tehdejších top standardů právě s tou syrovostí? Ta kapela vydala debut u Roadrunner připomínám... |
![](../images/btn_donateCC_LG.gif)
![](../images/fb.jpg)