THE MYSTERINES - Afraid Of Tomorrows
Taky to máte tak, že některá alba raději posloucháte v létě a některá
naopak třeba na podzim a v zimě? A přesně to se teď (ne)povedlo THE
MYSTERINES s jejich druhým albem „Afraid of Tomorrows“. Na začátku hodně
horkého léta vydali typicky podzimní album, které podle mě skutečně
vynikne až když se dny opět zkrátí, deště budou dlouhé a studené a venku
bude hnus a zmar. Nechápejte to špatně, album je to dobré, ale naplno
podle mě dozraje až když ty uřvaní ptáci, co mě teď budí každý den před
pátou ráno, konečně zase odtáhnou do Afriky. THE MYSTERINES jsou
označovaní i jako „první skvělá britská rocková post-pandemic kapela“.
No jo no, britský hudební tisk… My zůstaneme u racionálního pohledu na
věc, i když s tou částí „skvělá rocková kapela“ nemůžu polemizovat, je
to pravda.
![](http://www.crazydiamond.cz/gallery/MYST-03-band.jpg)
Historické okénko – kapelu zakládá Lia Metcalfe,
zpívající kytaristka, drobná, krásná, mladá holka (vím to, stála vedle
mě na jejich prvním pražském koncertě) ještě pár let před Covidem v
oblasti Liverpoolu jako trio. Alternativně rocková úderka neměla daleko
ani k punkrockové naštvanosti, ale že by něčím vynikala, to bych úplně
neřekl. Život je ale změna a ta se nevyhnula ani naší kapele. A byla to
změna více než pozitivní. Jednak po personálních rošádách se z tria
stalo kvarteto – dvě kytary, basa, bicí – jednak přehodnotili i svoje
hudební směřování. Punkrock nechali punkrockerům, ubrali z tempa, zvuk
dochutili přiměřeně grunge, přiměřeně jižanským rockem, přiměřeně
moderním hard rockem, víc prostoru dostala Lia a její skutečně „velký“ a
výrazný hlas a výraznější melodika. A výsledek? Prvotina „Reeling“,
která u mě v roce 2022 nenašla přemožitele a stala se albem roku. Skvělý
zvuk kombinující výše zmíněné vlivy, parádní melodie, kdy téměř každá
jedna píseň může být hitovka, fantastický hlas frontwoman a zároveň
těžko popsatelný pocit skromnosti. Prostě poctivé, moderní rockové
album. Podobnost bychom mohli najít třeba u kapel BAND OF SKULLS, DRENGE
nebo ranné tvorby WOLF ALICE. K tomu první pražský koncert v malém Café
v Lese, který byl bez přehánění parádní, naživo jsou nekompromisní. A
to si nemyslí jen vesnický pisálek, na turné si je jako support vzali
třeba THE ARCTIC MONKEYS nebo THE HIVES. Nezastírám, mám tu kapelu rád.
Nastal pomalu čas na druhé album. Kudy se vydají? Zopakují
úspěch prvního alba? Co vlastně čekat? STOP! Zbytečné otázky, člověk se
do nich zamotá, začne si vytvářet očekávání a pak to může skončit
všelijak. Takže jsem se jen prostě těšil na novinku a nechal se
překvapit. První poslech „Afraid of Tomorrows“ jasně ukázal, že prosté
opakování prvotiny se rozhodně konat nebude. Album je po všech stránkách
jiné. Špinavější, pomalejší, temnější, komplexnější, méně hitové,
nepřístupnější, smutnější. Stylově taky není tak rozkročené jako debut,
tohle je „jen“ moderní alternativní rock. Nahrávali ho v Los Angeles s
producentem Johnem Congletonem, který je též engineerem, mixerem,
programátorem a taky skladatelem. Prostě slušný oddíl. V nějaké formě
pracoval třeba na albech pro BARONESS, BEST COAST, CHELSEA WOLFE,
HONEYBLOOD, THE KILLERS, THRICE a desítky dalších. Široký stylový záběr.
Možná i proto mám u některých písní lehký pocit přeprodukovanosti.
Dostat tam co nejvíc zvuků, co nejvíc fines a hračiček. To je právě ten
kontrast oproti debutu, který byl přímočarý, jednoduchý, živelný.
![](http://www.crazydiamond.cz/gallery/MYST-05-band.jpg)
Album
se otevírá postupně, na první dobrou vám rozhodně nic nedaruje. Kapela
sama chtěla změnit modus operandi proti debutu, a producent je v tom jen
podpořil. Hned otvírák „The Last Dance“ je temný a syrový. Jednoduchá
linka bicích, lehce utopená basa, a nervní špinavé kytary. Zdvojené
hlasy, někdy i modulované harmonie. Tohle přesně mi tam úplně nesedí. A
pokračujeme v těžké atmosféře. „Stray“ má téměř až industriální bicí,
ale výborné kytary a jasně hitový jednoduchý refrén. Připomíná mi to
ranní tvorbu PJ HARVEY ale s masivnějším zvukem. „Tired Animal“ je
kvalitní depka, která jedním očkem nakukuje do indie rocku. Pomalu se
rozvíjející „Jessy You´re A Superstar“ krásně buduje atmosféru, přidává
další elementy a pohladí krásným táhlým refrénem. Trochu zrychlíme u
„Sink Ya Teeth“, kde vynikne krásná basa a pak i zajímavé kytary. Máme
tady ale i trochu nepovedené experimenty, jako například „Junkyard
Angel“, garážovou uměleckou nudu. Naštěstí se pak hned zase vrátíme na
správnou kolej, „Goodbye Sunshine“ opět s dominantním refrénem,
podpořeným ještě kytarovou vyhrávkou a masivními bicími. Jak jsem
zmiňoval, že stylově album není tak pestré jako prvotina, tak zvukově se
naopak odvázali možná až moc. Syntetizátory, perkusie, elektronické
podmazy, melotron. Třeba u „Inside a Matchbox“ tomu dali hodně volný
průchod. Hezká balada „So Long“ mohla být už klidně závěrem, ale ještě
muselo zůstat místo pro akustickou titulní „Afraid of Tomorrows“, která
zní jako by jí nahráli někdy ve 20.tých letech v Lousianě. Asi jsem už
starý na tyhle výmysly, ale proti gustu… Každopádně já strach ze zítřků s
THE MYSTERINES rozhodně nemám. Naopak, až opadá listí, tohle album bude
konečně mít nejlepší podmínky ukázat, co v něm skutečně je.
Dobrá zpráva na závěr. V rámci podzimního turné zavítají i do Prahy. V neděli 3.11. vystoupí ve Futuru na Smíchově.
05.07.2024 | Diskuse (2) | Tomáš |
![]() |
Gazďa | 08.07.2024 22:17 |
Se zájmem jsem si přečetl, kapelu vyzkouším :) díky |
Stray | 05.07.2024 08:07 |
Měl jsem oproti čtenáři 3 dny náskok. Za tu dobu jsem si obě alba naposlouchal. Za mne objev roku. Hlavně debut je fenomenální, tahle druhá deska je na odpovídajících 70. Nádherná zpěvačka s ještě nadhernejsim hlasem. Tak trochu Elastica, trochu Nirvana a trochu Garbage. Debut je geniální - songy jako On The Run, The Bad Thing, Dangerous a další, to je Nevermind s lepšíma harmoniema. To propojení punku a jižanského feelu funguje. Ten hlas, to je medíček. Chvilema jde až do Stevie Nicks. |
![](../images/btn_donateCC_LG.gif)
![](../images/fb.jpg)